Rendező:
Florian ZellerOperatőr:
Ben SmithardZeneszerző:
Ludovico EinaudiSzereplők:
Anthony Hopkins, Olivia Colman, Olivia Williams, Rufus Sewell, Imogen Poots, Mark Gatiss, Ayesha Dharker, Roman ZellerStreaming (3)
Tartalmak(1)
Anthony (Anthony Hopkins) 80 éves, huncut, és fittyet hányva a környezete véleményére egyedül él, és elutasítja a gondozókat, akiket lánya, Anne (Olivia Colman) bizakodóan bemutat neki. Ám Anne számára is szükségszerűvé válik a segítség: már nem tudja naponta meglátogatni a valóságtól egyre inkább elszakadó apját. Miközben betekintést nyerünk a férfi emlékezetének apályába és dagályába, felmerül a kérdés, mennyire tud még ragaszkodni saját identitásához és múltjához? Hogyan éli meg Anne, hogy már gyászolja apja elvesztését, miközben a férfi még nagyon is életben van? Egy szívszorító és megalkuvást nem ismerően megrendítő film az ember által megélhető érzelmi állapotok szivárványáról egyfajta szeretetteljes elmélkedésbe csomagolva, amely befészkeli magát saját életünk igazságába. (Cinemax)
(több)Videók (1)
Recenziók (12)
Arra a kérdésre, hogy "félsz-e a haláltól?" valaki egyszer azt válaszolta nekem, hogy "nem, a haldoklástól félek". Ez a film erre emlékeztetett. Kiválóan megírt és Hopkins által fantasztikusan eljátszott mozaikja az emberi emlékezet hanyatlásának, a hely, az idő és a saját tudatának elvesztésének. Néhány szobában játszódik, csak néhány színésszel. Nyomasztó és szomorú film, mintha egy olyan ember írta volna, aki maga is átélte és visszatért. Miért érdemes megnézni egy ilyen filmet? Hogy emlékeztessük magunkat, milyen jó dolgunk van.
()
The exact opposite of what I expected from a screening of "an Oscar-winning film about a man with dementia". No obligatory ticking off of touching or disturbing points of the classic storyline, but rather an unpleasant, visually very modest, yet suffocatingly tight one-man show by Anthony Hopkins, without exaggeration the best performance of his career. The precisely cast supporting roles do not diminish his dominance; on the contrary, they help him shine even brighter. I can't give the highest rating purely for subjective reasons, because when I imagine that this awaits me with my own parent at some point, I have a little trouble even taking a breath.
()
Even if it were just a typical drama about a man with Alzheimer's played by Anthony Hopkins, I’d be content. But the filmmakers took an original approach, presenting it from the perspective of the person with the disease. At times, I found myself lost in the story, trying to make sense of the scenes — but I believe that’s exactly what the creators intended. This unique perspective made me appreciate the film even more. Plus, Anthony Hopkins’ performance is beyond brilliant.
()
The unbearable lightness of acting. I remember well Hopkins's exclusive interview with Reflex, where he said that "...acting is the easiest profession in the world...". So Sir Anthony cut yet another theatrical role, the likes of which he has portrayed hundreds of in his lifetime on stages, and he still won an Oscar for it, by the way. Yeah, acting is a beautiful profession, if you know how to do it.
()
In a word, suggestive. Suggestive in two ways, and it doesn't just get under the skin, but deep into each of your bones, and not just the big ones. For empathic reasons, a "must see" educational film, as the chances of this happening to you (either directly or within your family) are not small, but it’s also a great cinema experience. As much as it doesn't hide the intimate drama roots, the memento-like view of old age dementia "from the other side" is presented in a purely cinematic manner, with the editing in particular excelling in a way rarely seen. This is also true for all the cast, with Hopkins's performance of a lifetime leading the way. On paper, from an "intimate Oscar-winning film about a daughter's relationship with her demented father at the end of her life" one would expect a bittersweet sentimental film that plays on tear-jerking strings, not a frighteningly intense existential horror.
()
Hirdetés