Rendező:
Jonathan GlazerOperatőr:
Harris SavidesZeneszerző:
Alexandre DesplatSzereplők:
Nicole Kidman, Cameron Bright, Danny Huston, Lauren Bacall, Alison Elliott, Arliss Howard, Anne Heche, Peter Stormare, Ted Levine, Cara Seymour (több)Tartalmak(1)
Anna tíz esztendővel ezelőtt veszítette el a férfjét. Nehezen birkózott meg a fájdalommal, de az idő begyógyította a sebeket. Azóta megtalálta az új párját, az esküvőre készülnek. Egyik nap különös kisfiú toppan be Anna életébe. A fiú azt állítja, hogy ő Anna előző férjének reinkarnációja. A tíz éves gyermek megdöbbentő pontossággal képes felidézni a nő házaséletének legintimebb részleteit is, Anna teljesen elbizonytalanodik: elméje képtelen elfogadni a lehetetlent, ám szíve mélyén már szembesült az igazsággal, bármennyire félelmetes is. (HBO Europe)
(több)Recenziók (3)
I waited a very long time for a screening of Birth and it was worth it. Some topics really require you to be more mature. The inner world of a woman who was widowed in an instant was another strong challenge for Nicole Kidman's acting. Some emotions and feelings cannot be suppressed, love cannot be made to disappear, and sometimes even a lifetime is not enough for the soul to recover... The fragile condition that needs to be cared for is thus a daily reality and day by day it becomes more and more difficult to cope with the reality. A strong theme.
()
Nagyon szép és önmagában is csodásan bonyolult film két emberről, akiknek érzelmi élete a lehető legkülönlegesebb módon keresztezi egymást. Jonathan Glazer rendező ismét remekel lélektanilag, és ismét nagyot segít magán a látványvilággal és a zenével. Ezúttal azonban az eredmény teljesen ellentétes az éles és dühös Szexi dög debütáló filmjével - lassú, hosszadalmas, hipnotikus és törékeny. Nicole Kidman és Cameron Bright mesteri színészi alakítása, Alexandre Desplat varázslatos, máshol nem hallható zenéje, Pulitzer-díjat érdemlő téma. A csattanó kibontása kissé kaotikus és az előző cselekmény kontextusában talán kissé kiábrándító, de az utóhangos percekben CSODÁLATOS gondolati kollízió lesz belőle. De ahhoz, hogy ezt teljes mértékben átérezzük, közel kell kerülnünk Glazer sajátos kifejezésmódjához.
()
A slow and hypnotic film whose fragile emotional plane is the most interestingly story in a long time. Too bad about the uneven second half, which falls short to the slow-moving first half, though it doesn't change the overall quality and the feeling that after a long time you are watching something completely new and original, even though there have been countless personal stories about fateful love and omens with more or less mysterious touch or interesting twist. Jonathan Glazer surprises in the uniqueness of some scenes (a 2-minute shot on Nicole Kidman's face, for example), where you can feel the inner turmoil and dispair of the main characters even without words. The final shot gives the feeling that you missed something and can be interpreted in multiple ways. One of the few films where the closing credits come at a moment when you absolutely don't count on them.
()