Rendező:
Rupert WainwrightOperatőr:
Jeffrey L. KimballSzereplők:
Patricia Arquette, Gabriel Byrne, Jonathan Pryce, Nia Long, Thomas Kopache, Rade Serbedzija, Enrico Colantoni, Dick Latessa, Portia de Rossi (több)Streaming (2)
Tartalmak(1)
Andrew atya (Gabriel Byrne) a Vatikán egyik szaktekintélye, a megmagyarázhatatlan csodákkal foglalkozik. Brazíliába küldik, ahol egy kisváros templomában könnyezni látták a szentek szobrait. Közben Amerikában furcsa dolgok történnek egy egészen nyugodt, mindennapos lánnyal. Frankie (Patricia Arquette) először orvosokhoz és pszichológusokhoz fordul magyarázatért. Testén kiütköznek Krisztus szenvedésének jegyei, a stigmák. Az egyház Andrew atyát értesíti. A lánnyal való találkozáskor a pap megérzi a fenyegető, ellentétes erőket. Nyomozása során kétezer éves imaszöveg kerül elő, amely mintha korunk emberét figyelmeztetné valami közelgő tragédiára. (AMC Hungary)
(több)Recenziók (4)
A visually stunning and skillfully executed film, relying not only on demonic visuals, but also on an interesting premise and a solid performance by Patricia Arquette. As a pure atheist and a non-expert in Biblical mythology, the film does not strike me as controversial or shocking, but there is certainly no shortage of dark atmosphere and gripping scenes of stigmatic wounds and exorcism, which are truly impressive in their necessary dynamism and emphasis. The soundtrack is surprisingly powerful, and you will certainly be scared at least once.
()
Látványos videoklip sátáni témával és ritmikus filmzenével. De a kép és a hang iránti lelkesedés abban a pillanatban elillan, amikor a moziteremben felgyulladnak a fények. És a lehetőség, hogy a nézőt bármi mással, filmes szempontból is megérintse, az fagypont alatt marad.
()
Basically, it confirmed what I though, that Stigmata has a pretty difficult premise for horror. The bloody wounds of Christ appear on a girl, so what? The viewer might not care about it and it won’t cause any fear. That’s why the film in the second half introduces some exorcism and conspiracy elements, which I gratefully welcomed. Nothing great, but doesn’t hurt, either.
()
The craftsmanship is very good, but it’s not a major or memorable work, really. Formally, it’s disarming – the visuals are gorgeous and some of the shots could be cut out and displayed in a national gallery – but those emotionally flat recyclates of a thousand and one Satanic motifs would have a stronger appeal only if all the filmmaking components worked together flawlessly, or if the atmosphere was overwhelmingly evoked in an authentically synchronised story, and that wasn’t the case here. 60%
()