Rendező:
Edgar WrightOperatőr:
David M. DunlapSzereplők:
Simon Pegg, Kate Ashfield, Nick Frost, Lucy Davis, Dylan Moran, Peter Serafinowicz, Bill Nighy, Jessica Hynes, Penelope Wilton, Martin Freeman (több)Streaming (1)
Tartalmak(1)
Shaun leginkább a törzshelyén, a Winchester Pubban tölti zsákutcába jutott életét a legjobb cimborája, Ed társaságában, miközben állandóan veszekszik az anyjával és elhanyagolja a barátnőjét. Amikor Liz kiteszi a szűrét, Shaun rászánja magát, hogy ráncba szedje végre az életét. Újra el kell nyernie a barátnője szerelmét, rendbe kell hoznia a kapcsolatát az anyjával, és szembe kell néznie a felelősségteljes felnőttkor nehézségeivel. Balszerencséjére azonban zombijárvány tör ki. Így Shaun, Ed, a mama és a mostohaapa, valamint Liz és a barátai a Shaun által ismert legbiztonságosabb helyen, vagyis a Winchesterben barikádozzák el magukat... (TV2)
(több)Videók (4)
Recenziók (10)
Zombis vígjáték brit angollal és kellemesen elrontott erkölcsökkel - a két főszereplő naplopók és "menők". Ők és Kate Ashfield is jól játszanak, és a film lendületes tempójú kezdete sokat ígér, de idővel a forgatókönyv kifogy az ötletekből, és csak tehetetlenül bukdácsol, és azt nyúlja le, amit csak lehet (ismétlem, lenyúlja - nem parodizálja - ez különbség). Ennek a filmnek igazából nincs is cselekménye, és csak egy szórakoztató helyzetkomédia próbál lenni, ahol nem az a lényeg, hogy MI, hanem az, hogy HOGYAN történik néhány négyzetméternyi térben. De a fent említett kezdet kivételével a legtöbbször unatkoztam, és csodálkoztam a forgatókönyvíró korlátozott képzelőerején.
()
A parody that didn't work out. It doesn't offend, discourage, but it doesn't make you laugh either. Just a couple of jokes, a few references, and the rest of the running time is just tired and worn out, and after a while it plagiarizes rather than mocks zombie films. And such a problematic genre offers us hundreds of targets for jokes.
()
An unfunny, unimaginative and somewhat schizophrenic mix of comedy, parody and sometimes unexpectedly serious drama (the scene with the killing of the mother). The screenwriter didn't eat much funny porridge, so most of the scenes that look humorous or are "set up" for a funny punchline fizzle out. After that, even the superbly typecast actors and the fine looking zombies can't save the final impression. What I did like was the great ending and the creators' reference to the godfather of gore, Lucio Fulci, naming a pub after him.
()
A romantic comedy... With zombies! Despite getting slower and less funny from half way through, before that it is so full of great scenes and snappy lines that you just can’t help enjoying yourself. The gang that created the Britcom Spaced doesn’t let themselves down even in this feature-length movie. Overall, any weaker moments during the movie are made up for by the final study into what happens to the average Joe zombie once the troubles are over... The poor dear.
()
The British sent the undead to the London suburbs and countered them with dry English humor mixed with the darkest elements. A simple plot, where the emphasis is placed more on the characters, "twists" into an exemplary zombie slaughter in the second half. The methods for their extermination are prepared and effective, so much so that you'll soon lose count of bloody splatters, shot heads, or pierced bodies. It's almost unbelievable that throughout the entire ninety minutes, the film managed to maintain the right comedic perspective. Even when the joke quality occasionally dips into awkwardness, there are always plenty of brighter moments that genuinely bring out the laughter. Perhaps only the final resolution of the situation is a bit too much "for effect," but even that cannot take away from the overall comfort and stylishness that reigns over the film. When collars and chains appeared at the very end, it all fell into place for me.
()
Hirdetés